jalovec obecný
Juniperus communis
čeleď:cypřišovité - Cupressaceae

slovenský název:  borievka obyčajná
anglický název: juniper
německý název: r Wacholder

Původ druhu:  
Jalovec obecný je domovem v Evropě a sev.Asii až po sev.Čínu

Areál rozšíření: 
Přirozené rozšíření jalovce obecného je dalekosáhle pozměněno lidskou činností.V lesních oblastech nikdy netvořil souvislé porosty a původně se vyskytoval v řídkých březinách a borech.Ve světovém měřítku se vyskytuje prakticky po celé sev.polokouli,v české republice převládá  v Jizerských horách,Krkonoších,Hrubém Jeseníku a místy i v Beskydech.

Popis rostliny: 
•	keř až stromek značně proměnlivého tvaru, je to vytrvalá dřevina
•	kořen je zpočátku kůlový, brzy se však těsně pod povrchem vytváří uzlovitá ztluštěnina bohatá pryskyřicí, ze které vybíhají daleko sahající povrchové kořeny (L.Úradníček a kol.2001)
•	tvoří stromy až 15 m vysoké nebo vícekmínkové keře vysoké 3-5 m. Kůra je šedo-hnědá, zpočátku hladká, později vláknitě se odlupující. Větve většinou odbočují v pravém úhlu, po několika cm mění směr a rostou souběžně s kmenem, případně jsou šikmo až vodorovně odstálé a pak krátké.(Ing.Zdeněk Poleno CSc. - 1994)
•	špičaté a pichlavé jehlice 1-2 cm dlouhé vyrůstají v trojčetných přeslenech a mají bílé voskové proužky (řady průduchů) na svrchní straně, na rubu jsou jehlice tupě kýlnaté. Celkově se jeví jako šedozelené
•	patří mezi rostliny dvoudomé, samčí květy vyrůstají v asi 5 mm dlouhých šišticích, tvořených šupinovitými tyčinkami, samičí šištice jsou asi 2 mm dlouhé, složené z několika přeslenů semenných šupin.
•	kvete v od IV do V
•	plodem jalovce je bobulovitý útvar zvaný galbulus.Vzniká při dozrávání šupin samičích květů, které potom dužnatějí a jejich srůstem vzniká galbulus. Může být 6-10 mm velký. Zpočátku má zelenou barvu poté začíná fialovět a v době zralosti má černou barvu.Jalovcové galbuly zrají 2.-3. rokem. (Poleno Z.1994)

Obsahové látky: 
Plody obsahují inosit , flavonový glykosid , hořce chutnající juniperin, asi 30 % invertního cukru , asi 9 % pryskyřice a hlavně silici ( až 2 % ), jejíž hlavní součástí jsou terpeny pinen, kadinen a terpineol. Dřevo pak obsahuje pryskyřici.(Korbelář J., Endris Z. 1990)		        	
Ekologie : 
Podmínky růstu: Jalovec obecný je dřevina vysoce světlomilná , vydrží jen docela slabý zástin řídkého porostu . Požadavky na vláhu nelze přesně vyjádřit , jelikož snese zcela vysychavé a mělké půdy a na druhé straně roste dobře také v nadbytku vláhy na půdách vlhkých jako jsou třeba rašeliniště. Je skoro lhostejný ke složení půdy a geologickému podloží.Roste jak na chudých píscích tak i na vápencích ,z čehož plyne, snáší půdu kyselou i zásaditou.Zdá se, že se mu daří dobře v místech , na nichž je vyvinuta vrstva surového humusu.Je též velmi dobře tepelně odolný- snáší kruté chladné zimy i horká suchá léta. 
Stanovištní podmínky: Přirozená stanoviště jalovce obecného jsou jen tam, kde konkurence ostatních dřevin je oslabena - jsou to skály , slunné svahy s mělkou půdou, dále chudé písky a rašeliny nebo polohy v dosahu lesa.Mnohem nápadnější jsou však druhotné lokality na pastvinách , kde došlo k rozšíření jalovce na velkých plochách díky antropogennímu vlivu a druh tak dává ráz celým krajinám. Jalovec se vyskytuje od nížin až do subalpínského stupně. (L.Úradníček a kol. 2001)

Význam a využití v praxi:
Jalovec obecný prakticky nemá zemědělský význam, ale jeho produkty se užívají v mnoha oblastech výroby. 
Dřevo jalovce slouží k nakuřování masa při uzení.Dříve se cenilo v řezbářství a jako vhodné na násady k lopatám pro velkou houževnatost a pevnost, i když je dřevo měkké. 
Jalovčinky jsou oblíbeným kořením v pikantních směsích, zejména upravují chuť masa z divočiny, v různých krajích jsou používány k výrobě vína, sirupu a octa.Používají se též k přípravě likérů - borovička, gin.
V některých oblastech se užívá větviček jalovce jako náhražka “tataru” při pomlázce díky značné pichlavosti jeho jehlic.
Zanedbatelné není ani farmaceutické užití plodů a dřeva jalovce.Vnitřně se užívá jako diuretikum v nálevu, při zánětlivých chorobách močových cest a zadržování tekutin v těle, dále k povzbuzení chuti k jídlu , jako prostředek proti nadýmání a při chorobách látkové výměny.Zevně při kožních nemocech revmatismu a jako přísada do koupele. (L.Úradníček a kol. 2001; Korbelář, Endris1990)

Použitá literatura:  
MAREČEK F. (1997) Zahradnický slovník naučný 3,Ústav zeměd.a potravin.informací – Praha ( str.136 ) 
POLENO Z. (1994) Lesnický naučný slovník I. Ministerstvo zemědělství - Praha   (str.3)
VĚTVIČKA V. (1999) Evropské stromy, Aventinum - Praha (str.153 )
ÚRADNÍČEK L., MADĚRA P.a kol.(2001) Dřeviny ČR, Matice lesnická – Písek (str.96,97)
KORBELÁŘ J., ENDRIS Z. (1990) Naše rostliny v lékařství. Avicenum - Praha    (str.166)