hrách setý
Pisum sativum L.
čeleď: bobovité - Fabaceae

synonyma: motýlokvěté ( Papilionaceae), vikvovité (Viciaceae)  
slovenský název: hrach siatý
anglický název: pea, Green pea, Garden pea, Field pea
německý název: Erbse
lidové názvy: hrášek, lusky, kulihrášek

Popis druhu: 
pochází z východního Středomoří, Zakavkazsko, Přední Asii až po Afghánistán . Kulturní hrách pochází z planého druhu Pisum elatius s růžově purpurovými květy.(Steunbach  1997)

Areál rozšíření:
Hrách je rozšířen po celém světě, velmi oblíben je v Thajsku.

Popis rostliny:
•	jednoletá rostlina, suchozemská sivě ojíněná popínavá  bylina
•	kořenová soustava se skládá ze silného hlavního kořene a slabých kořenů bočních, na nichž žijí v symbióze hlízkové bakterie ( nitrogení bakterie rodu Rhizobium)
•	stonek je někdy fasciovaný ( tj. podélně srostlý), lodyha je dutá, málo se větvící, většinou vyššího vzrůstu od 45 do 200 cm, 
•	listy jsou tvořeny třemi páry lístků a vrcholový je přeměněn v úponek, sudozpeřené s úponkou a velkými palisty, rostliny se uchycují k opoře úponky
•	květy ↓oboupohl. K (5) C 5 A(10) n. (9) + 1 G 1
•	koruna je složena z charakteristicky utvářených korunních plátků : pavéza – 1 horní korunní plátek, křídla – 2 postranní  volné párové lístky, člunek – 2 spodní srostlé lístky, květ je obvykle bílí 
•	květy vyrůstají v hroznovitých  květenstvích v paždí listů, opylení nastává před otevřením květu
•	odrůdy hrachu se dělí dle ranosti, doba květu  od IV  do IX
•	lusky 8 – 13 cm dlouhé, mají vnitřní membránu, obsahující 4 –13 semen, která ve zralosti jsou žlutá nebo zelená a vždy kulatá (Dolejší  1987, Troníčková  1985, Brickell  a kol. 1999)

Obsahové látky:  
Vysoký obsah glycidů ( 9 – 13 %), bílkovin ( 5 – 7%), vlákniny 5 %, lipidů 0,5 %. Z vitaminů: vitamín C ( 25 mg . 100 g –1 ), vitamíny skupiny B ( B5, B6 ), vitamín E ( 0,2 mg . 100 g  -1  ), niacin a karoten.
Ve 100 g čerstvé hmoty je průměrně 24 mg vápníku, 1,8 mg železa, 108 mg fosforu, 296 mg zinku, 33 mg manganu, 60 mg síry.
Energetická hodnota je 327 kJ . 100 g –1.                       
Osahuje vysoké množství molybdenu. Dle současných poznatků racionální výživy je doporučeno konzumovat kolem 4kg hrášku za rok.Průměrná spotřeba však je v ČR v posledních letech jen na úrovni 0,8 – 0,9 kg za rok. (Steunbach  1997, Troníčková  1985)

Ekologie: 
vyžaduje lehčí záhřevné  středně těžké půdy s dostatkem Ca, P, K, dusíkem přihnojovat nepotřebuje, je to chladomilná, dlouhodení rostlina, nejlépe roste při teplotách 13 až 18 C, klíčí již při teplotě 1 C. Květy ani lusky nesnesou mráz. Hrách pěstujeme v otevřené poloze, ale chráněné stanovišti se strukturní půdou
Má značné nároky na vláhu, vyžaduje dostatečné vododržné půdy nebo doplňkovou závlahu Nevhodné jsou půdy těžké slévavé a ty které trpí vodní a větrnou erozí. Na mokřejších a chladnějších půdách trpí hrášek více chorobami. Porost udržujeme v bezplevelném stavu, a chráníme před luskokazem hrachovým. Vhodné je pěstovat v kukuřičné a řepařské oblasti. (Steunbach  1997, Troníčková  1985, Brickell a kol.  1999)

Význam a využití v praxi: 
V zemědělství jí řadíme k významných zeleninám.
Suché plody se používají na přípravu jídel přímo v domácnosti, používají se do polévkových past, jako příloha, dále se podává s rýží s těstovinami, v salátech, častá kombinace je hrášek s karotkou.
V České republice má největší význam hrách dřeňový, který jednoznačně převažuje v tržním pěstování pro konzervárenské a mrazírenské  zpracování.Pěstování hrachu na lusky (hrách cukrový) se omezuje výhradně na malopěstitele, konzumují se celé nedozrále lusky, nazývají se proto také „ mangetout“ ( tj.“ vše k jídlu“). 
Patří k rostlinám krmným např. ke krmení ryb.  (www.vegetarián.cz, Brickell a kol..  1999)

Zajímavosti: 
V 17 a 18 století byl hrách dostupný pouze vyšších vrstvám obyvatel jako pamlsek labužníků. S oblibou se u nás konzumovala hrachová pucálka, což je naklíčený a opražený hrášek, připravuje se zejména o Velikonocích na Škaredou  středu. 
Nesmím zapomenout na J.G. Mendla, který prováděl pokusy křížení na hrachu. (Jelínek,  Zicháček  1998)

Použitá literatura:
G. STEUNBACH ( 1997): Lexikon užitkových rostlin. Knižní klub Praha : 69
E. TRONÍČKOVÁ ( 1985): Zelenina. Artia Praha :117-119
CH. BRICKELL A KOL. ( 1999): Velká zahradnická encyklopedie.Ikar Praha: 343-344
A.DOLEJŠÍ (1987): Zelenina na zahrádce.SZN Praha: 166-168
www.vegetarián.cz
www.darius.cz