hořec žlutý
Gentiana lutea L.
čeleď: hořcovité – Gentianaceae Juss.

anglický název: Great yellow gentian 
německý název: Gelber Enzian
slovenský název: horec žltý 
lidový název: encián, gencián, nepravá angostura, postřelenec, trlič, žlučník

Původ druhu:  
jižní a střední Evropa  (Kubát a kol. 2002)

Areál rozšíření:  
jižní a střední Evropa , Malá Asie  (Jirásek , Starý 1989)

Popis rostliny: 
•	vytravalá bylina (až 70 let)
•	kořenový systém: tlustý, rozvětvený, vrásčitý kořen, nahoře s příčně kroužkovanou kořenovou hlavou (oddenkem)
•	lodyha – jednoduchá, přímá, tlustá, dutá,  rýhovaná, výška: 0,5 – 1,4m
•	listy: vstřícné,  přisedlé, s širší eliptičnou až kopinatou, celokrajnou a sivou čepelí, s 5-7 nápadnými podélnými žilkami 	
•	květy: oboupohlavné, kromě pestíku pětičetné se srostlými obaly, kalich je blanitý, bledožlutý, jednostranně rozeklanný, koruna kulovitá, zlatožlutá, s lysým ústím, skoro až ke spodině členěná v 5-6 trojžilných cípů, tyčinky jsou vetknuty do korunní trubky, semeník je svrchní, ze 2 plodolistů a jednopouzdrý , květenství je hroznovité z úžlabních svazečkovitých vrcholíků, složených ze 3-16 stopkatých květů , první květ se objevuje až za 5 či 10 let.
•	doba květu: VI – VIII
•	plod : kuželovitá , přehrádkosečná ,dvouchlopňová tobolka s četnými čočkovitými, drobnými, blanitě vroubenými semeny (Jirásek , Starý 1989)

Obsahové látky:  
hořké glykosidy : genciopikrosid, amarogentin, amaropanin, sverciamarin; trisacharid gencianóza a genciobióza, žlutá barviva gentisin a izogentisin, flavonové glykosidy, pyridinové alkaloidy: gencialutin, genciasianamin  (Jirásek , Starý 1989)

Ekologie:
Horské až alpínské pásmo ; pastviny, suti, skalnaté svahy, křovinaté stráně, nehnojené louky 
Převážně vápencové podklady (Jirásek , Starý 1989)

Význam a využití v praxi:
Kořen (Radix gentianae) je využíván jako droga. Droga je v lékařství i lidovém léčitelství klasické amarum. Působí souborem hořkých glykosidů a dalších látek velmi příznivě na zažívání reflektorickým drážděním žaludku. Zvyšuje vylučování žluči, žaludečních šťáv, činnost slinivky a střev. Doporučuje se zejména v rekonvalescenci.
(Jirásek , Starý 1989)

Působí na : chudokrevnost , nechutenství, neurastenii, poruchy trávení, činnost žlučníku a jater, střevní parazity, zvyšuje počet červených a bílých krvinek 
(Vardič, Svobodová 1998)

Zajímavosti: 
Říká se, že název Gentian, pochází ze slova Gentius, neboli král Illyrie (zemřel r. 167 před Kristem), který prý objevil léčivou sílu žlutého hořce a doporučil ho pro léčbu moru. Hořký glykosid amarogentin, který je v hořci obsažen, je tou nejsilnější známou přírodní hořčinou. 
Horští farmáři v alpských oblastech si dávali hořcový kořen do bot proti pocení. Ve veterinární medicíně je také žlutý hořec používán pod názvem "pudr pro zvýšení apetitu".
Hořcový kořen hrál také důležitou roli v mytologii.Ve středověku byl hořec často používán při zaklínadlech a magických rituálech, často místo mandragory, která byla v této době velice drahá. Obecně, žlutý hořec je považován za symbol moci a síly. V Tyrolech existuje následující pořekadlo: " Wia die enzianwurz is koani so stark." - nikdo není tak silný, jako je hořcový kořen.
(http://www.drhauschka.cz/ofirme/bylzahrada.archiv.htm.)

Droga byla zavedena do terapie snad již ve starověku, obecně byla používána až do 16.stol. a je významná i dnes. (Jirásek , Starý 1989)

Použitá literatura: 
Jirásek V., Starý F. (1989): Atlas léčivých rostlin . Státní pedagogické nakladatelství Praha: 185
Kubát K. a kol. (2002): Klíč ke květeně České republiky . Akademie věd České republiky Praha: 505
Vardič I., Svobodová P. (1998): Léčivá příroda (CD-ROM) . Nadace Geneze
http://www.drhauschka.cz/ofirme/bylzahrada.archiv.htm.