heřmánek pravý
Matricaria chamomilla L.
čeleď: hvězdnicovité – Asteraceae

synonyma: heřmánek lékařský, Chamomilla recutita L.

slovenský název: rumanček kamilkový ( kamilka)
anglický název: Camomile „Camomeie“
německý název: echte Kamille
lidový název:                                                  

Původ druhu: 
Snad jen v oblastech jižní a jihovýchodní Evropy i do jihozápadní Asie. Ve střed. Evropě nejspíš jako archeofit. S  obilninami byl  zavlečen do  atlantské Severní Ameriky  a  Austrálie.
U nás jako heřmánek léčivý byla vyšlechtěna odrůda „Bohemia“ (1952), patří mezi špičkové světové odrůdy heřmánku. Dále byla u nás povolena odrůda „Bona“ (velkokvětá).  (Jirásek V., Starý F. 1986 )

Areál rozšíření: 
Druh roste v Evropě a v Asii, kromě nejsevernějších oblastí na východ od Tibetu a střední Číny, z mírného pásu do severních oblastí subtropů. Dnes se pěstuje i v Argentině. Tento areál je většinou druhotný, neboť heřmánek snadno zplaňuje a zdomácňuje. (Jirásek V., Starý F. 1986 )

Popis rostliny: 
•	Heřmánek pravý je ozimá nebo jednoletá, silně vonná bylina s tenkým, vřetenovitým kořenem.
•	Lodyha je přímá 10 – 50cm vysoká, větvená, řídce listnatá a lysá.
•	Listy jsou střídavé, přisedlé, 2 – 3krát peřenosečné, s uzounkými úkrojky, bez palistů.
•	Květenství úbor. Zákrov je polokulovitý, zelený, jednořadý, lůžko úboru zprvu ploché, později kuželovité a duté, bez plevek. Listeny zákrovu hnědě lemované.
•	Květy v terči, samčí, jsou obojaké, paprsčité, kromě pestíku pětičetné, s trubkovitou, pětizubou žlutou korunou. Květy v paprsku samičí,  jazykovité a bílé, záhy  nazpět převislé,   6 – 9mm dlouhé.
•	Kvete V. – IX., někdy dvě generace za rok.
•	Semeník je spodní, plodem jsou nažky 0,8 – 1,5mm dlouhé a 0,25mm široké, nahoře šikmo useknuté na spodu zúžené se 4 – 5 podélnými žebry na vnitřní straně; na vnější straně bez žeber a zde jen řídce žláznatě tečkované. Za vlhka silně slizovatí, bez chmýru.
•	Heřmánek se rozmnožuje jen semeny, nažky klíčí nepravidelně, jen na světle. Jedna rostlina může dát až 5000 nažek. Šíření většinou živočichy, buď tím, že nažky procházejí zažívacím ústrojím nebo se přichycují na nohy nebo kola. Jsou lehká a mohou se šířit i větrem.Heřmánek pravý je velmi podobný rmenu ( Anthemis), rozlišení – rmen má plné květní lůžko. Dále ještě také heřmánkovci přímořskému ( Tripleurospermum ) – ten však nevoní, lůžko má polokulovité a plné a jazykovité květy nejsou nazpět převislé. (Jirásek V., Starý F. 1986 ;Traxl V. 1992 )

Obsahové látky: 
Heřmánek obsahuje heřmánkové silice (  1% i více, až do 3% ) s protizánětlivými látkami, jimiž jsou chamazulen, bisabolol, spiroéter a jeho produkty. Z dalších obsahových látek heřmánku jsou důležité flavonoidy a jejich glykosidy s aglykony a pigeninem, luteolinem, patuletinem, z oxykumarinů herniarin, dále hořčiny, slizy a třísloviny. (Jirásek V., Starý F. 1986 )

Ekologie:
Stanovištní podmínky: V ČR je dosti hojný, jako plevel, vyskytuje se především: pole, rumiště, úhory, návsi, pustá místa, vinice a u cest z nížiny do podhůří, hlavně v teplejších oblastech. (Jirásek V., Starý F. 1986 )
Podmínky růstu: Heřmánek je na půdní a klimatické podmínky nenáročný. Kromě vysloveně kyselých, zamokřených nebo čistě písčitých a kamenitých půd lze heřmánek pěstovat na všech typech a druzích půd. Nejlépe vyhovuje půda lehčí, neslévavá, s dostatkem humusu a hlavně vápna. Vhodné je nepříliš suché podnebí, tj. s průměrným úhrnem ročních srážek nad 550mm. Heřmánek prospívá slunné a průměrně teplé stanoviště. ( Traxl V. 1992)
Společenstva: Puccinellion limosae, Polygono-Chenopodion polyspermi, Polygonion avicularis, Sisymbrion officinalis, Onopordion acanthii, Aphanion

Význam a využití v praxi:
Zemědělský význam nemá, naopak je velmi častým plevelem v obilninách a okopaninách, a proto se ho snažíme vyhubit. Prostředky hubení: Normální střídání plodin zmenšuje značně zaplevelení heřmánkem, právě jako ovláčení ozimů a vytrvalých pícnin z jara a pečlivé okopávky okopanin. Na silně zamokřených polích je nutno vždy ozimy podpořit hnojením, aby byly husté a silné a utlačovaly heřmánek. Z chemických prostředků jej hubí KOCN, DNC, CIPC. V obilí se ukazuje jako velmi účinná směs TBA a MCPA. ( Deyl  M. 1964 )
Využití ve farmacii, lékařství a léčitelství: V lékařství se heřmánek využívá hojně pro protizánětlivé, dezinfekční a protikřečové účinky. Účinné složce heřmánku - flavonoidům se přičítají protikřečové účinky. Nejpoužívanější lékovou formou je nálev, u průmyslově vyráběných přípravků extrakt se stabilizovanými účinnými složkami. Heřmánek má vynikající účinky při onemocnění zažívacího ústrojí, hlav. Při žaludečních a střevních poruchách, chronických průjmech, zánětech močových cest a při nachlazení ( jako čaj ). J e vhodný především v dětském lékařství. Také při zevním použití ( jako mast a kapky ) se uplatňují jeho protizánětlivé, dezinfekční a granulační účinky v kožním, očním a zubním lékařství, při ošetřování zanícené sliznice, k výplachům, na koupele, při léčení hemeroidů a v léčebné kosmetice. Užití – vnitřně jako karminativum, spazmolytikum a diaforetikum, zevně jako antiflogistikum, adstringens a mírné antiseptikum.   Úbory se stokou do 2cm se užívají jako droga. Sbírají se nepřekvetlé, postupně během léta. Původně jen sběrová droga, dnes se velkoplošně pěstuje ( hlav. dodavatelé Egypta a Argentina ). Droga je aromatická, nahořkle chutnající a její účinnou složkou jsou silice. Hodně drogy se spotřebuje v kosmetice. (Korbelář J., Endris Z. 1981; Jirásek V., Starý F. 1986;Ústav vědeckotechnických informací  1968 )

Zajímavosti: 
Název „matricaria“ se odvozuje od latinského „mater“ = matka, neboť ho používali při ochoření matek a žen. 
Heřmánkový olej se používal už ve starověku při neuralgiích a loupání v končetinách. Staří Egypťané považovali heřmánek za květinu Boha slunce, a to pro jeho silné působení proti horečce a teplotě. 
Švýcarský kněz, bylinkář a přírodní lékař Johann Kunzle vypráví o jedné selce, kterou sice nazývali „heřmánková čarodějnice,“ ale lidé ji často vyhledávali. Prý nedoslýchavým navrátila sluch,  pomocí odvarů z heřmánku. ( Treben M. 1991 )
Droga z heřmánku: stopky se suší v tenkých vrstvách rychle ve stínu. Teplota nesmí překročit 40°C . Zbytečně se neobrací, lehce se drolí. Výnos ze 100m2 činí 4 – 6kg suchých květů i více.
Pěstování heřmánku, lze ho sít po sobě 2 – 3 roky, ale musí se doplnit hnojení. Heřmánek můžeme vysévat jako podzimní výsev od 15.8. do 15.9., jako zimní výsev od 20.10. po celou zimu, jarní výsev 1.3. – 30.4. ( Traxl V. 1992 )

Použitá literatura: 
JIRÁSEK V., STARÝ F.( 1986 ): Kapesní atlas léčivých rostlin. SPN Praha: 122 – 123
TRAXL V. ( 1992): Léčivé rostliny ze zahrady. ČZS KVĚT: 38 – 44
ÚSTAV VĚDECKOTECHNICKÝCH INFORMACÍ  ÚZPV ( Havlíček A. ) ( 1968 ): Naučný slovník zemědělský – 2.díl. SZN Praha: 413
TREBEN M. ( 1991 ): Zdraví z boží lékárny. DONA České Budějovice: 11 – 12
KUBÁT K. A KOL. ( 1998 ): Botanika. SCIETIA Praha: 175 – 176
KORBELÁŘ J., ENDRIS Z. ( 1981 ): Naše rostliny v lékařství. AVICENUM Praha: 142 – 143
DEYL M. ( 1964 ) : Plevele polí a zahrad. ČSN AKADEMIE VĚD Praha : 218