fazol obecný
Phasoleus vulgaris L.
čeleď: bobovité - Fabaceae

slovenský název:  Fazuľa záhradná
anglický název:  Kidney-Bean
německý název:  e Gartenbohne
lidové názvy:  fazole, fazula

Původ druhu: 
tropické a subtropické oblasti Severní a Jižní Ameriky. (HRUŠKA  J.1955)

Areál rozšíření:  
V teplých oblastech celého světa, v Evropě v chráněných polohách na sever až k 60˚ sev. šířky. V ČR se pěstuje v jižních oblastech na Moravě a v západní oblasti Polabí. (NAUČNÝ SLOVNÍK ZEMĚDĚLSKÝ 2  1968)

Popis rostliny:
•	druh: jednoletá bylina
•	kořenový systém: krátký kůlový kořen, který se mělce rozvětvuje pod půdním povrchem, na postranních kořenech se tvoří nádorky - hlízky s hlízkovými bakteriemi, které vytváří dusík a dodávají ho rostlině.
•	stonek: Podle vzrůstu a postavení lodyhy se dělí fazol obecný do dvou variant:  keříčkový (var. nanus ) má přímou nepoléhavou lodyhu, odspodu bohatě rozvětvenou s ukončeným růstem ve výšce asi 45 cm nebo s vybíhajícími, slabými ovíjivými úponky; tyčkový (var. vulgaris) má lodyhu tenkou, levotočivou, popínavě se pnoucí, dlouhou až 4 m.
•	listy: první pravé listy jsou jednoduché, srdčité, další listy jsou dlouze řapíkaté, trojčetné. Základní tvar středního lístku je kopinatý, trojúhelníkovitý, kosočtverečný nebo vejčitý. Velikost lístků, intenzita zeleného zbarvení a ochlupení jsou charakteristické pro genotypy. Palisty jsou kopinaté.
•	květy: středně velké až velké, oboupohlavné, s pětičetným, hluboce rozeklaným kalichem a korunou složenou z pěti korunních lístků . Nejvrchnější korunní lístek, zvaný pavéza, bývá obzvláště velký. Prostřední dva listy se nazývají křídla a dva nejdolejší tvoří člunek, v němž jsou uloženy pohlavní orgány.Barva pavézy a křídel je bílá, nazelenalá, růžová, nafialovělá.
•	květenství: hrozen
•	doba květu: VI. - VIII.
•	plody: 60 - 200 mm dlouhý lusk. Jeho tvar  je nejčastěji rovný, ale také prohnutý, mečovitý, zobákovitě ukončený. Lusk obsahuje ledvinovitá až okrouhlá semena v počtu 2 - 10. Osemení je neprůhledné, barvy bílé, žluté, žlutozelené, zelené, hnědé, černé, jednobarevné, vícebarevné i s různou kresbou. Barva pupku je světlá, červená, fialová, černá. (J HRUŠKA 1955, NAUČNÝ SLOVNÍK ZEMĚDĚLSKÝ 2  1968,  LAHOLA J. A KOL. 1990,   KORBELÁŘ  J. A KOL. 1981)

Obsahové látky:
semena obsahují kvalitní bílkoviny, 0,7-1,5 % tuku, 4-7 % cukru, 50-57 %
glycidů, 26-29% dusíkatých látek a 3,5-4 % popelovin.. Suché plodní obaly obsahují aminokyseliny, např. arginin, asparagin, fenylalanin, tryptofan,dále kyselinu askorbovou, trigonellin, cholin, faseolin, steriny a betain.,také menší množství kyseliny křemičité, fosfáty a soli draslíku, sacharidy, glykosidy, organické kyseliny, kobalt, nikl a další stopové prvky . V zelené hmotě obsahují vitamín B, A, a C. Lusky s nezralými semeny obsahují toxalbumin  fasin. (HRUŠKA J. 1955, NAUČNÝ SLOVNÍK ZEMĚDĚLSKÝ 2  1968, ,  KORBELÁŘ J. A KOL. 1981)

Ekologie: 
Stanovištní podmínky: pole, užitkové zahrady
Podmínky růstu: Poloha s nižší nadmořskou výškou, slunná a pokud možno od severu chráněná.Nejvhodnějším stanovištěm jsou hlinité, hlinitopísčité, humózní, dobře propracované naplavené půdy spíše lehčího charakteru. V těžších hlinitých půdách se mu dobře daří za předpokladu, že spodní voda je alespoň 50 cm pod povrchem půdy. Závlahu vyžaduje jen při trvale panujícím suchém počasí. Vlhké počasí v době dozrávání jej značně poškozuje. Fazol nemá velké nároky na předplodinu, proto se může pěstovat po kterékoliv plodině. (HRUŠKA J. 1955, NAUČNÝ SLOVNÍK ZEMĚDĚLSKÝ 2  1968)

Význam a využití v praxi:
Fazol se pěstuje především pro konzum. Je velmi vhodnou potravinou pro lidský organizmus. Konzumují se zelené lusky  nebo vyzrálá semena k vaření nebo konzervování.Pouze odpady při čištění a semena podřadné jakosti, půlená, poškozená, nedozrálá se zkrmují, a to buď šrotovaná, nebo vařená. 
V léčitelství se používá oplodí zralých plodů při zadržování vody v těle a při nemocech ledvin a močových cest. Droga působí diureticky a mírně snižuje krevní tlak, je obsažena v čajovém přípravku Diabetan. Jako pomocný lék se fazolové lusky používají k léčbě lehkých forem cukrovky - obsahují faseolin (s účinkem podobným inzulínu). (KORBELÁŘ J. A KOL. 1981)

Zajímavosti:  
V kultuře jsou některé druhy známy již od pravěku (zvl. v Již. Americe a Číně). Do Evropy jej přivezli v 16. století Španělé z Jižní Ameriky. Počet odrůd přesáhl už 500.
"Zelené" fazole (lusky s nezralými semeny) mohou u náchylných lidí vyvolat kožní onemocnění způsobené toxalbuminem fasinem, kterému se v konzervárnách říká "fazolový svrab". U někoho se objeví i dávení a průjmy, záněty střev apod. Fasin se rozkládá varem.
(KORBELÁŘ J. A KOL. 1981,)

Použitá literatura: 
HRUŠKA J. (1955): Luskoviny. SZN Praha: 13, 14, 18, 19, 37, 167, 168
LAHOLA J., GROHMAN L., HOFÍREK P., HOCHMAN M., HORÁK A., CHALUPOVÁ L., KOLÁŘ I., KOLAŘÍK J., ONDŘEJ M., PAVELKOVÁ A., RUBEŠ L., STRYK J., STŘÍDA J., ŠMIROUS P. (1990):
Luskoviny - pěstování a využití. SZN Praha: 107, 108, 109
KORBELÁŘ J., ENDRIS Z., (1981): Naše rostliny v lékařství. AVICENUM Praha: 136
KOLEKTIV AUTORÚ (1968): Naučný slovník zemědělský 2. SZN Praha: 163, 164,165