čočka jedlá
Lens culinaris Med.
čeleď: vikvovité – Viciaceae

slovenský název: šošovica
anglický název: Lentil
německý název: die Linse

Původ druhu: 
Čočka patří k nejstarším kulturním plodinám. Byla nalezena v pyramidách egyptských králů XII. dynastie (2000 let před naším letopočtem) jako pokrm, který se dával mrtvým do hrobu. Rovněž Řekové a Římané ji pěstovali a stejně tak i Slované. O čočce je zmínka také v Kyjevských letopisech. Původ čočky je pravděpodobně různý. Velkozrnná čočka pochází ze zemí kolem Středozemního moře, vyjímaje Alžír, Maroko a Tunis, a odtud se rozšířila do zemí západní Evropy, do Ruska a do USA. Drobnozrnná čočka pochází pravděpodobně z jihozápadní Asie. 

Areál rozšíření: 
Pěstuje se v mírném až tropickém pásmu celého světa a to pro semena (jako luštěnina), na zelené hnojení a jako zelená píce. Je vyšlechtěno mnoho kultivarů, lišících se velikostí, barvou a kvalitou semen. Největším producentem čočky je Rusko dále pak Itálie, Španělsko, USA, Rumunsko, Německo, Francie atd. Ve Francii se  kromě čočky pěstuje také vikev čočková čili 
e r v i l i e (Vicia ervilia Willd.), která má semena nahořklé chuti. Divoce roste na Kavkaze, Íránu a Afganistanu, kde se pěstuje také jako pícnina. Od čočky se liší rychlým vývinem a odolností proti suchu. V České republice se čočka pěstuje hlavně v sušších polohách a na lehčích půdách v Polabí a Poodří. U nás také velmi vzácně a přechodně zplaňuje na rumištích, skládkách, na železničních náspech a v kolejištích pouze v teplejších krajích např. na Moravě

Popis rostliny: 
•	jednoletá bylina, drobnozrnné čočky mají i formy ozimé (v ČR vymrzají, a proto se nepěstují)
•	slabší, poměrně mělká kořenová soustava 
•	lodyhy přímé 30 – 40 (někdy až 100) cm vysoké, tenké, na průřezu čtyřhranné, úzce křídlaté, chlupaté na bázi rostliny se značně rozvětvují a mírně poléhají což komplikuje agrotechniku sklizně 
•	listy sudospeřené s 3 – 7 páry lístků; dolní jsou zakončené hrotem, horní větvenou nebo nevětvenou úponkou; palisty jsou kopinaté, 3 – 6 mm dlouhé; lístky krátce řapíčkaté; čepele úzce eliptické, čárkovité až kopinaté na vrcholu tupé nebo vykrojené, na bázi klínovité, roztroušeně chlupaté, jasně až světle zelené
•	květy drobné, bílé až fialové; nicí, kalich je delší než koruna; kališní trubka je chlupatá; kališní cípy štětinovité; souměrné, oboupohlavné; koruna složena z pavézy (1 horní korunní plátek), křídel (2 postranní volné párové listy), člunku (2 spodní srostlé lístky)
•	květenství je hrozen s 1 – 4 květy, vyrůstajícími v úžlabí listů; stopky květenství jsou stejně dlouhé jako podpůrný list
•	rozkvétá ráno a za normálních podmínek odkvétá po 24 hodinách; je samosprašná, s možností výskytu cizosprašnosti
•	plodem je lusk; je krátký a široký, téměř kosočtverečného tvaru, plochý a lysý; v lusku se              vyvíjejí 1 – 3 semena diskovitého tvaru, hladká

Obsahované látky: 
Při 15,2 % vlhkosti obsahuje čočka průměrně 27,9 % bílkovin, 53,8 % uhlovodanů, 0,7 % tuku 1,1 % popelovin a 1,3% buničiny (výzkum dle Kozminové a Kretoviče). Dále tato rostlina obsahuje polyiny, např. wyeron. Semena obsahují jednoduché bílkoviny (zvláště globuliny) a dále pak rezervní celulosy a škrob.
Průměrný obsah živin v 1 kg původní hmoty luskovin-v gramech (Zeman, 1991): sušina 875, dusíkaté látky 247, stravitelné dusíkaté látky 185, tuk 14, vláknina 36, škrob 452, cukry 36, popel 28. Minerální látky: převládající zastoupení má K a dále P, Ca a Mg, u čočky zvláště Fe; z mikroprvků to jsou Co, Mo, V, J, F, Zn, Mn a Cu. Má vysoký obsah vitamínů skupina B (thiamin, riboflavin, niscin, pyrodixin a kyselina listová)

Ekologie: 
Čočka jedlá je pěstována v teplejších a sušších oblastech, kde jsou nižší dešťové srážky, zejména v období kvetení a zrání; lépe snáší sucho než vyšší vlhkost, to způsobuje poléhání a bujní růst. Vyžaduje lehčí, vzdušnější, hlinitopísčité nebo písčitohlinité a záhřevné půdy, propustné, s dostatkem vápníku; vyhovuje jí půdní reakce 7 – 7,5 (půda neutrální až slabě alkalická). Velkosemenné odrůdy jsou náročnější, a proto jim vyhovují podmínky pěstování pouze na jižní Moravě. Drobnosemenné odrůdy se uplatňují běžně v  řepařském, někdy i v bramborářském výrobním typu.

Význam a využití v praxi: 
     Je to neobyčejně hodnotná potravina a svou vařivostí, výživností a stravitelností předčí hrách. Mezi luskovinami je nejkvalitnější a nejvyhledávanější pro lidskou výživu pro její chuť i nutriční hodnoty. V zemědělství se dále využívá i sláma z čočky, která obsahuje až 4 % bílkovin a krmivářskou hodnotou se přibližuje dobrému senu, čočkové plevy obsahují 18 % bílkovin a lze je využít při výrobě krmných směsí pro hospodářská zvířata. Její významná funkce v zemědělství (spolu s ostatními vikvovitými): má symbiózu s rhizobiemi (rhizobium laguminosarum, biovar vicae), což jsou hlískové bakterie na kořenech rostlin, které dokáží poutat vzdušný dusík a přeměňovat jej na rostlinám přístupné formy; u čočky je množství 80 kg dusíku na hektar za rok – touto vlastností se stává významnou předplodinou pro ostatní zemědělské plodiny.
		
Zajímavosti: 
	Čočka na kyselo: Přebranou čočku opereme a dáme vařit se studenou změkčenou vodou. (Necháme ji bobtnat). Jakmile se čočka začne vařit, vodu slijeme, na čočku nalijeme čistou, horkou vodu a pod poklicí ji uvaříme do měkka. Připravíme si máslovou jíšku s cibulkou, měkkou čočku i s vodou do ní vložíme, zamícháme, přisolíme a ještě chvíli povaříme. Podle chuti přidáme citrónovou šťávu, pepř a ocet, dobře zamícháme, dáme na mísu, posypeme smaženou cibulkou a podáváme ji ke smaženým zeleninovým karbanátkům nebo se sázenými vejci a zdobíme ji  kyselými okurkami. Čočku můžeme podávat také jen uvařenou jako hrách, scezenou, politou sádlem a usmaženou cibulkou nebo se škvarky.  

Použitá literatura: 
HRUŠKA  J. (1955): Luskoviny. Státní zemědělské nakladatelství Praha: 114 - 115  	
HEJNÝ S., SLAVÍK B. (1992): Květena ČR - 4.díl. Academia Praha: 415  
HOSNEDL  V., VAŠÁK J., MEČIAR L. A KOL. (1998): Rostlinná výroba II – luskoviny, olejniny. MZLU v Brně – Agronomická fakulta: 9 – 10, 14, 32 - 33	
JANKŮ – SANDTNEROVÁ  M. (1941): Kniha kuchyňských předpisů. Česká polygrafická unie: 200
Studijní materiály ze střední zemědělské školy