čistec bahenní
Stachys palustris L.
čeleď: hluchavkovité  – Lamiaceae

synonyma: Stachys segetum

slovenský název: čistec močiarny
anglický název: marsh woundwort
německý název: Sumpf - Zies
lidové názvy: bahenní brambůrky, klas, polní jablečník

Původ druhu:  
Japonsko

Areál rozšíření:   
Mírný a boreální pás Eurasie, v Evropě na sever až k polárnímu kruhu, na západ po Britské souostroví a západní Francii ( několik izolovaných arel je na Pyrenejském poloostrově), na jih od jižní Itálie a Řecka; severní část Malé Asie, Kavkaz, severní Írán, východní hranice v Asii až po Japonsko, Severní Amerika.
V České republice roztroušeně téměř po celém území s výjimkou vyšších horských poloh; velmi málo údajů je z některých sušších území termofytika- z jihozápadní části Českého středohoří, Mikulovské pahorkatiny, Slánské tabule apod. V termofytiku, mezofytiku a nejnižších polohách oreofytika; od planárního do submontánního stupně. Souvislé rozšíření sahá do ca 550 m, ojediněle až do ca 650 m. ( HEJNÝ S., SLAVÍK B. 2000)

Popis rostliny: 
•	vytrvalá bylina
•	dlouhý výběžkatý oddenek, na podzim s protáhlými, vně bledě žlutými, uvnitř bílými hlízkami
•	lodyha obvykle nevětvená, 40-80 cm vysoká, v dolní části na hranách s dlouhými, odstávajícími štětinovitými chlupy a na ploše s roztroušenými krátkými, nazpět směřujícími chlupy, nežláznatá
•	dolní listy kratičce řapíkaté, ostatní přisedlé, podlouhle kopinaté nebo podlouhlé, 3,0-12,0 cm dlouhé, 0,5-3,5 cm široké, špičaté, na bázi srdčité, s vyniklou žilnatinou, po obou stranách kratičce měkce chlupaté, postavení vstřícné; listeny přisedlé, kopinaté, nejdolejší delší než květy, na okraji pilovité, rovnovážně odstávající, ostatní zdéli nebo kratší než květy, celokrajné, dolů sehnuté, listence nenápadné, štětinovité         
•	květy oboupohlavné, kratičce stopkaté, kalich trubkovitě zvonkovitý, pravidelný, 6-8 mm dlouhý, hustě chlupatý s vtroušenými žláznatými chlupy, zelený, často s hnědofialovým nádechem, kališní cípy trojúhelníkovité, zakončené tužší osinkou, za plodu rozestálé; koruna (11-) 12-15 mm dlouhá, purpurově fialová s tmavší kresbou, korunní trubka z kalicha vyčnívající, horní pysk vyklenutý, 3,0-4,5 mm dlouhý, svrchu hustě žláznatě chlupatý s vtroušenými přitisklými kratičkými nežláznatými chlupy, s osou korunní trubky svírající přímý úhel, dolní pysk 5-7 mm dlouhý, 3laločný, střední lalok největší, vpředu nevykrojený
•	květenství: stažený vrcholík - lichopřeslen
•	doba květu: VI-IX
•	tvrdky jsou 2-2,5 mm dlouhé, světle hnědé, jemně bradavičnaté, 3boce obvejcovité, na jedné rostlině jich dozrává několik set, vzcházejí z hloubky až 6 cm (HEJNÝ S., SLAVÍK B. 2000, KREJČA J., TOMŠOVIC P. 1993, HRON F., VODÁK A. 1959) 

Ekologie:
Stanovištní podmínky: okraje lužních lesů, bažinné olšiny, rákosiny, křoviny, vlhké louky, vlhčí místa na polích a úhorech, příkopy, okraje cest, rumiště 
Roste na půdách vlhkých až mokrých, někdy i dočasně přeplavovaných ( snáší i dočasné vyschnutí), slabě kyselých až neutrálních, živinami bohatších, humózních.
Výskyt je podporován špatnou péčí o půdu, vyhovuje mu pokles úrovně zpracování půdy a špatná skladba osevních sledů.
Velký význam má vegetativní šíření oddenky, které za určitých podmínek téměř zcela nahrazuje generativní rozmnožování.
Společenstva: Diagnostický druh svazů Phragmition communis a Veronico longifoliae-Lysimachion vulgaris, dále ve společenstvech svazů Magnocaricion elatae, Salicion albae, Alnion incanae, Alnion glutinosae, Molinion, Polygono-Chenopodion polyspermi a třídy Secalietea. (HEJNÝ S., SLAVÍK B. 2000, HRON F., VODÁK A. 1959, LIPPERT W., PODLECH D. 1993) 

Význam a využití v praxi:
Patří mezi nebezpečné plevele úporně setrvávající na stanovišti. Vzhledem k vytrvalému charakteru se vyskytuje ve všech kulturních rostlinách, nejlépe mu však vyhovují okopaniny. Hlízovitě ztlustlé výběžky mohou být zkrmovány dobytkem buď vařené, nebo usušené a semleté na moučku. (HRON F., VODÁK A. 1959)

Zajímavosti: 
Rod stachys zahrnuje 200 až 300 druhů rozšířených zejména v mírném a subtropickém pásmu obou polokoulí, chybí v Austrálii a na Novém Zélandu.
Po rozemnutí nepříjemně zapáchá.
V posledních letech je pozorován významný vzestup výskytu.
Konkurenční schopnost je vysoká, má vysoké nároky na vodu a živiny. Škodí ve všech kulturních rostlinách, které nejsou při silném výskytu schopny konkurovat tomuto plevelu.
Pro jedlé hlízy se u nás kdysi pěstoval Stachys sieboldii (S. affinis), čistec hlíznatý, některými autory hodnocený jako vnitrodruhový taxon druhu S. palustris.
Je zajímavou rostlinou k jídlu, listí se dá jíst jako špenát, ale je lepší jej smíchat s jinou zelení, například s česneky nebo šťovíky. Velké jedlé hlízy se dají sbírat a upravovat jako brambory. Vypěstěné kulturní odrůdy jsou známé jako japonské brambory. (HEJNÝ S., SLAVÍK B. 2000, GEOGRAFICKÝ MAGAZÍN KOKTEJL 2003)

Použitá literatura: 
HEJNÝ S., SLAVÍK B. (2000): Květena České Republiky 6, Academia Praha: 622 - 623 
HRON F., VODÁK A. (1959): Polní plevele a boj proti nim, SZN Praha: 316 – 318
KREJČA J., TOMŠOVIC P. (1993): Velká kniha rostlin, minerálů a zkamenělin
LIPPERT W., PODLECH D. (2002): Kapesní atlas Květiny, Slovart Praha: 136
GEOGRAFICKÝ MAGAZÍN KOKTEJL, roč. 2003, vydání: únor