chřest lékařský
Asparagus officinalis L.
čeleď: chřestovité – Asparagaceae

synonyma: chřest obecný 

slovenský název: špargľa
anglický název: Asparagus
německý název: Spargel
lidové názvy (české): špargl

Původ druhu:  
V Egyptě byl již ve 4. tisíciletí př.n.l. zobrazen na freskách. Jako kulturní rostlina se pěstoval od roku 1100 v byzantské říši, ale většího rozšíření dosáhl až v 16. století v Holandsku, Německu a Francii. (Mareček F. a kol. 1997, Troníčková E. 1985)

Areál rozšíření:
Planě roste v Evropě, Přední Asii až Íránu, západní Sibiři a severní Africe. U nás vznikla známá a pěstitelsky ojedinělá kultura v Ivančicích koncem 18. stol. Pěstování chřestu zaniklo po 2. svět. válce. (Mareček F. a kol. 1997)

Popis rostliny: 
•	vytrvalá dvoudomá bylina, která na stanovišti vydrží 15-20 let
•	kořeny tvoří mohutný kořenový trs, koření 3-5 m hluboko
•	stonek, zvaný pazoch, je přímá, žlutavě bílá s růžově fialovou špičkou, nebo zelená lodyha, až 2 m vysoká, bohatě větvená
•	listy jsou drobné, šupinkovité, v úžlabích 4-15 krátkých fylokládií
•	květy jednopohlavné, nenápadné, bělavé až zelenožluté na převislých stopkách 5-10 mm dlouhých a v polovině odčlánkovaných, mívají šest tyčinek a svrchní semeník s trojklanou čnělkou, okvětní lístky jsou v obou kruzích stejné
•	květenství: jednotlivé květy, 1-2 kvítky v úžlabí šupinek na bázi větví 
•	doba květu: VI - VII
•	plod je kulovitá ve zralosti cihlově červená bobule se 2-3 černými semeny kulovitého až oválně kulovitého tvaru.
(Mareček F. a kol. 1997, Troníčková E. 1985, Steinbach G. 1997, Havlíček A. a kol. 1968)

Obsahové látky: 
Pazochy obsahují vitamíny A, B1, B2, PP a C, kyselinu asparaginovou, saponiny, třísloviny, rutin, draslík a soli fluoru (Grau J. a kol. 1996, Havlíček A. a kol. 1968 )

Ekologie:
Stanovištní podmínky: Na klima zvláštní nárok neklade, využívají se teplé polohy pro zvýšení i ranost sklizní.
Podmínky růstu: Půdy mají být hluboké, s nevysokou hladinou spodní vody. Lehké půdy umožňují vedle ranější sklizně i snadné obdělávání a bělení zeminou. Vyžaduje půdní reakci pH 6,0-7,0. Dává přednost teplým slunným, chráněným polohám.

Význam a využití v praxi:
Chřest je typicky jemnou, pochoutkovou ranou zeleninou. Jedlou částí jsou mladé zdužnatělé výhonky (pazochy), bělené nebo zelené. Obě tržní formy vyžadují rozdílné pěstitelské postupy. Bělený je tradiční, pracný. Postupně se prosazuje zelený chřest, jehož pěstování je úspornější, výnosnější, nutričně hodnotnější a nevyžaduje lehké půdy.
Jako zelenina nebo jako šťáva působí chřest na tvorbu moči, brzdí tvorbu ledvinových a močových kamenů a pomáhá rovněž při zánětech močového měchýře. (Grau J. a kol. 1996, Mareček F. a kol. 1997)

Zajímavosti: 
Při pěstování se dává přednost rostlinám samčím, neboť jsou ranější, plodnější a mají delší život. Sklizeň chřestu začíná ve 3. roce. Výnos dosahuje ve 3.-4. roce 70% plné sklizně, v 5.-10. roce 100% a v 11.-15. roce 75%. Výnosy se pohybují okolo 3 t z 1 ha, u zeleného až 4 t. Obsažený asparagin působí jako diuretikum a ve větším množství jako afrodisiakum. Z chřestu se připravují saláty, studené i teplé předkrmy, polévky, hlavní jídla i přílohy. Často se konzervuje, buď samostatně, nebo jako součást zeleninové směsi. (Troníčková E. 1985, Steinbach G. 1997, Mareček F. a kol. 1997)

Použitá literatura: 
Steinbach G. (1997): Lexikon užitkových rostlin. Knižní klub Praha: 32
Grau J., Jung R., Münker B. (1996): Bobulovité, užitkové a léčivé rostliny. Ikar Praha: 261
Troníčková E. (1985): Zelenina. Artia Praha: 180
Mareček F., Pekárková E., Hejný S., Skalická A., Pošík M., Pokorný V., Štěpánek M., Michálková M., Hrnčířová D. (1997): Zahradnický slovník naučný 3 Ch-M. Ústav zemědělských a potravinářských informací Praha: 35 
Havlíček A. , Ústav vědecko technikých informací ÚZPV (1968): Naučný slovník zemědělský II – E-J. Státní zemědělské nakladatelství: 896