čekanka obecná
Cichorium intybus
čeleď: hvězdnicovité –Asteraceae

slovenský název: čakanka obyčajna 
anglický název: 
německý název:  (e) Gemeine Wegwarte
lidové názvy (české): pocestnik, cikorka, hanička, německa káva, koření svatého Petra

Původ druhu: 
Čekanka obecná pochází původně z jižní Evropy. (Tříska J.1979)

Areál rozšíření:  
 Je rozšířena skoro po celé Evropě. Zplaněle roste ve východní Asii, jižní Americe, jižní Africe a na Novém Zélandu. Jako rostlina pěstovaná od dávných dob byla na mnohá místa zanesena uměle nebo zplaněla. Tak byla zavlečena do západní Sibiře, střední a východní Asie, do jižní Afriky do Severní a Jižní Ameriky, do Austrálie a na Nový Zéland. 
U nás je rozšířena po celé republice (např. Orlické hory, Českomoravská vrchovina).
(Tříska J.1979)

Popis rostliny: 
•	druh : vytrvalá bylina
•	kořenový systém: Kořen je válcovitě kůlovitý .
•	stonek a výška rostliny: Lodyha vyrůstá obvykle až v druhém roce, je zprohýbaná, hlavně v hořejší části rozkladitě - vidličnatě větvená, vysoká, ztuha vzpřímená, tuhá a hranatá, lysá nebo častěji štětinatě chlupatá. Dosahuje výšky od 15 do 150 cm.
•	listy: V prvním roce vyrůstá přízemní růžice listů. Listy jsou lysé nebo vespod porostlé tuhými chlupy. Nejspodnější jsou krátce řapíkaté a kracovitě laločnaté.Dolní lodyžní listy se podobají předcházejícím, ale přisedají uťatou nebo hrázovitou bází. Hořejší listy jsou podlouhlé až kopinaté a přisedají uťatou nebo srdčitou bází.   	
•	květy: Květenství (úbory) četné, konečné nebo úžlabní, jednotlivé nebo po několika pohromadě, postavení přisedlé nebo velmi krátce stopkaté, konečné sedí na kuželovité , až 7 cm dlouhé stopce. Drobné oboupohlavné kvítky jež sedí na konečném lůžku (tj. rozšířeném konci lodyhy), tvoří dohromady miskovitá květenství, tzv. úbor, který se podobá jednomu velikému květu.Naspodu úboru stojí listeny ve dvou řadách a tvoří tzv. zákrov, který jednak drží kvítky pohromadě, jednak je chrání , pokud nejsou vyvinuté. Jednotlivé kvítky mají spodní semeník složený ze dvou plodolistů, avšak obsahuje jen jedno vajíčko.Na vrcholu semeníku nalézáme řadu nepatrných a sotva viditelných štětinek, jež představují kalich. Koruna je jazykovitá, složená z květní trubky a jazykovitého uštu. Tyčinek je pět a jejich prašníky jsou dohromady slepené v rourku, kterou prochází volně čnělka rozdělená na konci ve dvě bliznovitá ramena.  Übory měří 3 – 5 cm v průměru, vespod jsou podepřeny zákrovními lístky štětinatě brvitými. Vnitřní listeny jsou podlouhle kopinaté, vzpřímené, vnější jsou vejčité, o polovinu kratší a odstávají od úboru. Kvítky, které úbor skládají, jsou všecky jazykovité, světle modré, zřídka bílé nebo růžové (jejich barvivo je lehce ve vodě rozpustné, a proto snadno vybledají), na rubu žlaznaté. 
•	 květenství: úbory, otevírají se jen na slunci, jinak zůstávají uzavřeny
•	doba květu: od VII do IX
•	plod,semena: Semeník se mění za plodu v obvejčitou nažku s úzkým, štětinatým lemem. (Della Beffa M.T. 2000, Pilát A., Ušák O. 1979, Tříska J.1979)

Obsahové látky: 
inulin, glikosid intybin, třísloviny, cholin, pryskyřice, slizy, minerální látky, terpenové hořčiny (Janča J. a Zentrich J.A. 1994)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: ruderální porosty u cest, na rumištích, na železničních náspech, u cest, na mezích a pastvinách vzácněji na polích nebo na jejích okrajích, na suchých loukách, na pustých místech od nížin do podhůří v teplejších oblastech.
Podmínky růstu: na různých půdách, nitrofilní, velmi hojná
Společenstva: nenalezena (Aichele D. ; Pilát A., Ušák O. 1979)

Význam a využití v praxi:
Zemědělský význam:
Od roku 1690  ji pěstovali holandští sedláci a od poloviny 18. století se pěstování čekanky jako kávoviny běžně rozšířilo. Ale potřebné pěstování (i výrobu cikorky) náramně podpořil Napoleon kontinentálním systémem, který zabránil dovozu nejen cukrové třtiny a cukru, ale i kávy. Dodnes se čekanka hojně pěstuje jako kávovinová surovina hlavně ve Francii, Německu, Polsku, Maďarsku, Rakousku, Holandsku, Belgii a Rusku.      
Průmyslové využití :
Z pražených kořenů nekvetoucích rostlin se připravuje náhražka kávy nebo přísada do kávy (cikorka). Již starým Řekům a Římanům poskytovala příbuzná č e k a n k a  š t ě r b á k (Cichorium endiviva L.) listy na výborný salát. Dodnes je čekankový salát velmi oblíben – používá se ovšem z vyšlechtěných sort, jejichž vznik sahá již do 17. století. Počátkem 19. století byla vyšlechtěna i čekanka jako zimní zelenina: k přípravě salátů se používají etiolované pupeny – tzv. „bruselská čekanka“ či „čekankové puky“ je to Cichorium intybus L. var. foliosum HEGI. Druhou dobře využitelnou částí vyšlechtěných odrůd čekanky obecné – Cichorium intybus L.var. sativum LAM. et DC. – je kořen. Slouží jako surovina k výrobě kávovinové náhražky – cikorky. První kávu z pražených kořenů čekanky prý vařil lékař a botanik z Padovy Prosper Alpini v roce 1600. Již od roku 1690  ji pěstovali holandští sedláci a od poloviny 18. století se pěstování čekanky jako kávoviny běžně rozšířilo. Jako první výrobce cikorky je uváděn Time z Arnstadtu u Erfurtu. Do Paříže se dostala cikorka v roce 1770 a od počátku 19. století byly zakládány továrny na cikorku – kávovinu prodávanou pod vábnými názvy jako „Café aux Indiens“ nebo „Café aux Chinois“ apod.
Využití v lékařství: 
Drogou je především kořen (Radix cichorii), sbírá se i nať (Herba cichorii), někdy list (a to nejlépe před rozkvětem), květ se sbírá jen ojediněle pro využití v očním lékařství. (Janča J. a Zentrich J.A. 1994)

Zajímavosti: 
Říká se, že když Bůh přišel na svět jako prostý člověk, prosil o jídlo na posilnění jedno poctivé děvče. Pověst dále vypráví, že děvče očekávající svého milého mu odmítlo pomoci. Když se potom její milý vrátil, našel místo čekající dívky jen vysokou, houževnatou rostlinu, ze které na něj hleděly její velké modré oči. Pyšné děvče muselo po celý život po celý život čekat na nový příchod Pána. (Janča J. a Zentrich J.A. 1994) 

Použitá literatura: 
Pilát A., Ušák O. (1979): Kapesní Atlas Rostlin. SPN Praha :  204-205
Trebenová M. (1988): Léčivé rostliny z Boží zahrady. Motýľ Bratislava: 76
Tříska J.(1979): Evropská flóra. Artia Praha: 200 - 201
Janča J. a Zentrich J.A. (1994): Herbář léčivých rostlin. Eminent: 64
D. Aichele, M. Golteová – Bechtlerová: Co tu kvete? Ikar: 306