buk lesní
Fagus silvatica L.
Čelaď: bukovité – Fagaceae

slovenský názov: buk lesný
anglický názov: beech
nemecký názov: e Gemeine Buche

Pôvod druhu:  
Pochádza z Európy u nás je pôvodným druhom.

Areál rozšíření: 
Patrí k európskym druhom. Je rozšírený temer v celej Európe,  v časti Perzie, na Kaukaze zasahuje do Ázie. Chýba v južnom Grécku a strednom Španielsku. Severná hranica jeho areálu prechádza južnou častou Anglicka a Švédska, východná územím Poľska a Ukrajiny, južná Talianskom a západná Francúzskom. V strednej Európe je buk drevinou stredných horských polôh, na severe zostupuje do nížin, na juhu vystupuje do horských oblastí. U nás má optimum v nadmorskej výške 800 m, ale zaberá výškové pásmo od 400 do 1000 m n. m.  
Ako tienna drevina buk veľmi ťažko znáša iné dreviny, a teda má  všetky predpoklady na vytváranie nezmiešaných porastov. Potom vzniká bučina, ktorá smerom k hornej hranici výskytu prechádza do smrekovej bučiny, smerom k spodnej hranici sa pridružuje dub, vo výškach okolo 800 m n. m. vznikajú jedľové bučiny. Bylinná vrstva dobrých bukových lokalít sa spravidla skladá z kysličky, zubačky a iných nitrofilných druhov. Pre tienivosť nemajú bukové porasty drevinovú spodnú vrstvu.
Pri buku môžeme pozorovať nielen výraznejšie klimatypy (buk severských nížin a buk podhorských oblastí), ale i ekologické a morfologické odrody. Medzi ekologické patria dedičné formy neskoro a skoro pučiace. Medzi morfologické formy patria buky kamenné (s rozpukanou borkou), ktoré nemajú sklon k vytváraniu mrazového jadra a poskytujú omnoho tvrdšie drevo ako buk s hladkou kôrou. Z početných odrôd, ktoré sa vysádzajú v parkoch, možno uviesť formu atropurpurea, s purpurovými listami, f. aspenifolia, s hlbokolaločnatými až nitkovite delenými listami, f. laciniata, ktorá má laločnaté listy podobné dubovým. Varieta pendula má previsnuté vetvy, var. fastigiata má stĺpovitý vzrast.

Popis rostliny:
•	Buk je polykarpická drevina. Dožíva sa 200-500 rokov.
•	Koreňová sústava je plošná, rozvetvená, hlavne v horných pôdnych vrstvách, hlboko zakoreňuje.
•	Má zdrevnatenú stonku – kmeň. Kmeň je asi do polovice koruny jednoduchý, ďalej členený na viaceré pevné konáre. Kôra je v mladom veku sivohnedá, neskoršie bielosivá a trvalo  zostáva hladká. Najmladšie vetvičky sú bielo až hnedo plstnaté, jednoročné majú olivovozelenú farbu a neskôr dospievajú na vetvičky hnedej farby. Púčiky sú dlho vretenovité, striedavé, zahrotené, postavené dvojradovo. Desať rokov rastie zvoľna má sklon ku krovitému vzrastu i k vytváraniu vidlíc. Rastové maximum dosahuje medzi        35-55 rokmi. Výškový rast sa končí asi vo veku 100 rokov, keď strom dorastá do výšky 30-50 metrov. Hrúbkový prírastok však trvá ďalej a najmä po uvoľnení korún sa značne stupňuje. V hustejších porastoch vytvára dlhé, priame, silné a nezbiehavé kmene s bohato vetvenou a husto olistenou korunou. Solitéry majú kmene krátke, s rozložitými korunami.
•	Listy sú striedavé, 5-10 cm dlhé, krátko stopkaté, široko elipsovité, alebo vajcovité, najširšie vo vrchnej polovici, na báze klinovo zúžené, na okraji mierne zvlnené a porastené dlhými belavými chlpmi. Vrchná strana listu je lesklá 
•	Kvety sú jednopohlavné, rastlina je jednodomá. Samčie kvety sú v dlhostopkatých previsnutých zväzočkoch, vyrastajúcich s pazúch listov, samičie sú zoskupené vždy po dvoch v červenkastej šupinatej čiaške, pokrytej drevnatejúcimi ostňami. Opelenie je anemofilné.
•	Doba kvetu: IV-V
•	Na jeseň, čase zrelosti, sa mäkkoostnatá čiaška otvára štyrmi chlopňami a uvoľní dve trojhranné nažky – bukvice, ktoré majú červenohnedú farbu. Priemerne sú 1,5 cm dlhé a 0,7 cm široké. Sú veľmi obľúbenou potravou lesnej zvery, ktorá sa podieľa na jeho rozširovaní. Strom začne plodiť medzi 40.-50. rokom. Bukvice dozrievajú koncom septembra a vypadávajú v októbri. Klíčivosť je 60-80 % a udržuje sa iba pol roka. Hypokotyl buka je krátko pýritý. Klíčne listy sú priečne široko oválne, prisadnuté okolo 30 mm široké, na konci nepravideľne chobotnaté, na bázy s tupými strelovitými výbežkami a s vydličnate vetvenou žilnatinou. Sú lysé, kožovité na lici tmavozelene, na rube napadne belavé. Prvé dva listy sú protistojné, ďalšie striedavé. V prvom roku sa obvykle vyvinú tri listy.        

Ekologie:
Buk je naša najtiennejšia drevina. Preto mu vyhovujú severné a severozápadné expozície s väčšou pôdnou vlhkosťou. Vyžaduje aspoň päťmesačné vegetačné obdobie s priemermi najchladnejšieho mesiaca  okolo 0°C a minimálnym priemerom najteplejšieho mesiaca 12,5°C. Vnútrozemské oblasti, chudobné na zrážky, buku nevyhovujú. Poškodzujú ho neskoré mrazy a na náhle oslnených stenách úpal kôry. Vyhovuje mu humídna pôda, bohatá na letné zrážky. Stanovište s ročným zrážkovým priemerom pod 600 mm mu príliš nevyhovuje, optimum má v oblastiach so zrážkami 1000 mm. Vyžaduje minerálne bohaté pôdy, ale uspokojí sa i s menším obsahom Ca, vzdušné, humózne, so stálou miernou vlhkosťou. Nevyhovujú mu ťažké íly a zamokrené pôdy, nerastie však ani v chudobných pieskoch. Kde má svoje životné optimum, tam si v pôdach nevyberá.

Význam a využití v praxi:
Chráni pôdu zatienením a opadom obohacuje o vápník i dusík a dobrým prekorenením prispieva k jej prevzdušneniu. Ráta sa s tým, že opadom dodá buk na 1 ha 80 kg vápnika. V nižších polohách však bukový opad zle zotlieva a môže sa vytvárať i surový humus. Buk je výhodnou krycou drevinou pre slnné  porasty. Slabá pňová výmladnosť nemá hospodársky význam. Je veľmi citlivý na dymové   plyny, takže nie je vhodnou drevinou pre mestá.
Drevo je roztrúseno pórovité, lesklé, tvrdé a ťažké, bez farebne odlíšeného jadra. Využíva sa v stavebníctve, na výrobu parkiet, obkladov, ohýbaného nábytku, v chemickom priemysle sa spracováva k výrobe celulózy. Je vysoko výhrevné. Bukvice majú vysoký obsah oleja, môžu slúžiť ako krmivo pre ošípané. 

Zajímavosti:
	Drevené uhlie je dobrým dezodoračným a dezinfekčným prostriedkom, decht je účinný proti kožným chorobám.

Použitá literatura: 
KYZLÍK L., MICHÁLEK J. (1966): Lesnícka botanika. SVPL Bratislava: 369-371
MÁJOVSKÝ J., ČINČURA F., FERÁKOVÁ V., ŠOMŠÁK L., ZÁBORSKÝ J. (1965): Rastliny lesov. Obzor Bratislava: 278
KREMER P. B. (1995): Stromy.  Ikar Bratislava: 120  
LHODSKÁ M., KROPÁČ Z. (1984): Kapesní atlas semen/plodů a klíčních rostlin. SPN Praha:222-223