bolehlav plamatý
Conium maculatum L.
čeleď: miříkovité – Apiaceae

slovenský název: Bolehlav škvrnitý
anglický název: Poison hemlock
německý název: Gefleckter Schierling, Flecken- Schierling
lidové názvy:
blakota, bolehlav kropenatý, bolehlav skvrnitý, gyr, kozí petržel, matonoha, mátožník, motožník, mrkvoun, myší kmín, rozpuk, srní veška, svimboška, sviní veška, sviní vši, sviňská veš, štěklec, všivák, všivec

Původ druhu: 
Asie

Areál rozšíření: 
Bolehlav je rozšířený v Evropě a Asii. U nás hlavně v teplejších oblastech.
(Korbelář, Endris 1973)

Popis rostliny: 
•	Jednoletá až dvouletá bylina prudce jedovatá, páchnoucí myšinou
•	Hlavní kulový točitý kořen, který se dále větví
•	Až 2 metry vysoká bylina s jemnou lodyhou mělce rýhovanou, světle ojíněnou, bohatě rozvětvenou, dole nachově červenohnědě skvrnitou
•	listy dvakrát až třikrát zpeřené, mají lístky podlouhlé, většinou peřenoklané, řapíky spodních listů jsou naspodu pochvovité, v horní části jsou listy přisedlé
•	květy: oboupohlavně, drobné bílé
•	květenství: složený okolík s 10 až 12 okolíčky
•	doba květu: od VI  do  IX
•	plody: dvounažky vejčité okrouhlé, mají podélná křídlatě vyniklá žebra, po okrajích vlnitě zprohýbané  (Korbelář, Endris 1973; Hiller, Bickerich  1988)

Obsahové látky: 
Rostlina obsahuje alkaloidy piperidinového typu. Nejvyšší obsah je v nezralých plodech (1,5- 2%), nejnižší v lodyze a kořenech.. V plodech se koncentrují v endokarpu. Hlavní alkaloid je koniin, následuje několikrát toxičtější gama-konicein. Vedlejší alkaloidy jsou N-methylkoniin, konhydrina pseuudokonhydrin. Všechny alkaloidy jsou těkavé, takže uchováváním drogy obsah alkaloidů klesá. Dále rostlina obsahuje silici a 3-4% diosminu. Nať obsahuje kyselinu chlorogenovou, plody kyselinu chlorogenovou a kávovou a kromě toho silici diosmin. (Korbelář, Endris 1973; Baloun, Jahodář 1989).

Ekologie:
Nejčastěji se vyskytuje na vlhkých místech , v příkopech, na okrajích polí, potoků, v úhorech a rumištích a to především ve společnosti jiných miříkovitých rostlin – Apiaceae, jako je kerblík, pakmín, rozpuk hlíznatý a další. Společenství těchto rostlin tvoří také pelyněk černobýl – Artemisia vulgare – Asteraceae. Snáší dobře těžké mokré jílovité půdy, nevadí této rostlině ani polostín. (Korbelář, Endris 1973, částečně zkušenosti autorky této seminární práce)

Význam a využití v praxi:
Dříve se používal bolehlav v medicíně nať (herba conii) a plody (Fructus conii). Připravovali se z nich různé lékové formy, jako mast (Unguentum conii), zahuštěná šťáva (Succus conii). Extrakt (Extraktum conii), tinktura (Tinctura conii) a náplast. Tyto lékové formy sloužily jako prostředky proti bolestem analgetika a zklidňující prostředky sedativa a spasmolytika, která uvolňovali hladké svalstvo. V současné době se již pro velkou jedovatost nepoužívá a je nehrazen látky méně toxickými. (Baloun, Jahodář 1989)

Zajímavosti:
Toxicita a příznaky otravy:
Bolehlav je známý jed již od starověku a středověku. Dráždí  lokálně ochrnuje  zakončení jak senzitivních, tak motorických nervů, kromě toho ochrnuje i motorická bulbární centra. Koniin se rychle vylučuje močí částečně i plícemi a přechází do mléka. Otrava koniien probíhá jako vzestupná obrna kosterního svalstva a končí zástavou dechu. Při otravě se dostavuje ošklivost, slinění zvracení a bolesti břicha provázené průjmy. Nohy a ruce se stávají bezvládnými, polykání a řeč jsou obtížné zorničky se rozšíří a dech je namáhaví se stoupající poruchou dechu přichází cyanóza. Smrt nastává zadušením za dobré srdeční činnosti při dobrém vědomí. (Baloun, Jahodář 1989)
Plody této rostliny jsou velice jedovaté. Ve starověku se jejich odvar podával odsouzeným k smrti. Tak zemřel i starořecký filosof Sokrates. 
Otravy  bolehlavem byli pozorovány u člověka , skotu , osla, kozy a ovce. Prognóza je vždy nepříznivá. Celá rostlina se dá poznat již na první setkání, protože velice páchne myšinou. (Deyl, Hísek 1973, Baloun, Jahodář 1989).

Použitá literatura:
Deyl, Hísek (1973) : Naše květiny Albatros Praha str. 217
J. Korbelář, Z. Endris, J. Krejča (1973): Naše rostliny v lékařství, Aviceum, Zdravotnické nakladatelství Praha
Baloun, Jahodář (1989): Rostliny způsobující otravy a alergie, Avicenum Praha.
Hiller, Bickerich (1988): Giftpflanzem (německá literatura)