andělika lékařská 
Archangelika officinalis Hoffm. 
čeleď: miříkovité – Apiaceae 

slovenský název: archangelika lekarská
anglický název: Garden Angelica
německý název: Angelica archangelica
lidové názvy: angelika, děhel, koření svatoduší, koření svatého ducha

Původ druhu: 
Původní místo výskytu Archangeliky lékařské je střední a severní Evropa a severní Asie.

Areál rozšíření:
U nás zejména rozšířena od nejstarších dob se pěstuje,nebo zplaňuje zejména podél vodních toků: lesní polohy, horské bystřiny. Horské polohy a louky.

Popis rostliny: 
•	druh jednoletý nebo vytrvalý
•	kořen: tlustý, kulovitý, rýhovaný, aromatický obvykle s 2-3 postranními kořeny o velikosti 30-40 cm. Pach kořene je velmi osobitý kořenný, chuť ostrá..
•	stonek: rostlina vytváří silnou, dutou, rýhovanou nahoře větvenou lodyhu. Výška celé rostliny se pohybuje od 100-250 cm.
•	listy: velké, 2-3 krát zpeřené s nápadnými pochvami, barvy živě zelené. Její listy mají shora tropický vzhled a dodají zahradě zvláštní atmosféru.
 	(u listů, stonku a kořene nezapomenout na případné metamorfózy a jejich funkci)
•	květy: druhým rokem vytváří rostlina olistěnou bohatě větvenou lodyhu. Jednotlivé větvě jsou zakončeny velkými polokulovitými složenými okolíky bez obalu drobné se zelenobílou barvou mají dvoupouzdrový semeník.
•	plody, případně semena:Vytváří žlutavé 6 mm dlouhé početné nažky, které dozrávají ve 3 roce života rostliny.

Obsahové látky: 
Oddenek s kořeny poskytují drogu:Radix angelica, plody pak Fructus angelica.Obě drogy obsahují především silice humariny a furohumariny, hořčiny, třísloviny, organické kyseliny a cukry. Při sběru a manipulaci s čerstvou drogou je třeba mít na zřetel, že furohumarinové deriváty obsažené v rostlinných šťávách vyvolávají fotosenzibilaci tj. zvýšená citlivost na sluneční záření. Droga je především aromatické amarum i stomochinum, heruvum a sedativum.

Ekologie:
Stanovištní podmínky: lesní polohy, horské bystřiny. Horské polohy a louky.
Podmínky růstu: např. Andělika se seje od srpna do listopadu, popřípadě časně z jaja. Semena (plody-nažky) se nezahrnují, neboť klíčí na světle a prospívá jim promrznutí. Semena brzy ztrácejí klíčivost (asi 3 měsíce). Vzešlé rostliny se přesazují na trvalé stanoviště do spony 60x60 cm Rostlina vyžaduje hlubokou, vlhčí humózní půdu na výslunních místech. Vzhledem k mohutnému růstu vyžaduje andělika lékařská vydatné hnojení. V prvním roce se vyvíjí malé přízemní listové růžice. Ve druhém roce velké listy a dutou rýhovanou lodyhu s okolíky.

Význam a využití v praxi:
Rostlinná droga  z Anděliky se využívá hlavně v lékařství a kosmetice.
Užití vnitřně: v nálevu jako stomachisum a karminatium. Používá se ke vzpružení nervů, dále působí močopudně, při onemocnění trávícího ústrojí, uvolňuje křeče, tlumí menstruační bolesti, působí jako expektorans, upravuje výměnu látkovou, stimuluje práci srdce. Kořenová droga je součástí hromadně vyráběných čajových směsí např.: Somaranu a Valotydu.
Užití vně: Většinou se užívá formou nálevů. V kosmetice např.: ke koupelím, kdy působí jako antireumatikum a sedativum. Také se používá jako přídavek do mastí.
Využití v kuchyni: listy se dají využít jako salát s přídavkem např.: máty. Stonek: krátké části lodyhy po proslazení slouží např.: k ozdobě cukrovinek.
Využití jako dekorace: květy-(sušené okolíky) jsou působivou zimní dekorací.
Listy- s dlouhými řapíky po usušení jsou atraktivní ve váze. Dála se může použít do bylinných záhonů, jako soliterní rostlina.

Zajímavosti: 
Archangelika lékařská je starodávná a vysoce aromatická rostlina. Je oceňována folklórem národů Severní Evropy jako univerzální všelék. Její název je patrně odvozen od skutečnosti, že podle starého kalendáře obvykle rozkvétá ve dnech svátku Archanděla Michaela, velkého ochránce, který se objevoval ve zjeveních a vysvětloval ochranné schopnosti anděliky při odvrácení zla.
Andělika lékařská se používá již od středověku, kdy se používala i k léčení moru. V lidovém léčitelství je součástí hromadně vyráběných čajových směsí. Nejvíce oslavovanou částí rostliny je kořen:Při špatném trávení se doporučuje macelační odvar: 1 kávová lžička na šálek vody, pije se 1-2x denně. Dále se kořen využívá ve velkém množství k výrobě čajových směsí např.: Stomaran, ten se může kombinovat s kořeny puškvorce, hořce či pelyňku s natí zeměžluče, třezalky, bazalky, benediktu, máty peprné, pelyňku. Vhodnou přísadou těchto různě kombinovaných čajů je i květ heřmánku a malý podíl fenyklu či kmínu, nebo anýzu, který má účinek protinadýmavý. Tyto čaje je vhodné pít asi ½ hodinu před jídlem. Při užití před jídlem působí jako stornachicum, po jídle jako barninativum(prostředek proti nadýmaní) 
Koupel: plody, nebo kořen se 100-200 g usuší ve3 litrech vody a obsah se naleje do koupele. Jako čaj vhodné k upravení poruchy zažívání, trávení, nechutenství a to zejména na podkladě nedostatečné tvorby žaludečních šťáv.

Použitá literatura: 
Zdeněk Jaroš: Léčivé látky z rostlin 
Lesley Bremnessová: Bylinář (zdraví, krása a radost) 
Jozef Tomba a kolektiv: Farmakognozia 
Jiří Bodlák, František Severa, Bohumil Vančura: Příroda léčí-Bylinář na konci 20.století 
Naše léčivé rostliny ( 6/93(xxx) mesíčník)